Теодор Траянов
Златен съд

chitanka.info

О, знаех аз, че твойта обич тиха

душата бурна ще успокои!

Задряма тя, когато я покриха

с блаженство чисто светлите струи.

Потънала сред тишина безбрежна,

тя своя лик в окото ти съзря,

скръбта й жадно пи утеха нежна

от златни съд на твоята зора.

Отмина ти, а тя те още чака

и вредом търси твоите черти,

гадае нощем по звездите знака,

че тук отнове ще се върнеш ти.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.